December 1944. Tysk-belgiska gränsen.
Efter svåra nederlag, ett krympande förråd
och bristfällig utrustning inför vintern-
- håller en handfull amerikaner ställningarna inför en tysk offensiv.
Striderna äger rum i Hurtgen-skogen, ett åtta kvadratmil stort område-
- med grov och tät skog, tungt befäst av fienden.
För amerikanerna blir skogen mer känd som "Dödsfabriken".
- Falcone, går du till vänster? - Nej, gå du. Han är precis bakom dig.
- Lugn. - Ge mig den.
De tar ut våra spadar.
- Ingen fara. - Så du hittade äntligen nåt?
Har du känt efter ordentligt nu?
Dra åt helvete. Du vet inte ens vad jag säger.
- Om de ramlar, hoppar vi på dem, okej? - Japp.
De har ingenting på oss. Vi är fyra och de är fem.
De kommer att bli trötta och ta rast nån gång.
Jag bara väntar.
- Tyskarna står inte i vägen. - Nej.
- Visst, Falcone? - Vänta lite.
Du vet den där tjejen du brukar prata om.
- Jag vill träffa min hund. - Ta honom innan han tar av sig kängan.
De har bara tre vapen mot oss fem. Jag tror att vi har en chans.
- Menig. - Vi gräven en grav åt dem.
Gräv inte för fort. Du gör honom bara arg. Ner med huvudet och fortsätt.
Sakta ner.
- Jag saknar min hund. - Jag har en tjej som väntar där hemma.
Jag kan slå ner en av dem.
Kom igen.
Kom nu! Fort!
- Är du okej? - Slänger de cigg på mig nu?
Vad gör du?
Nej! Bitte, nein! Ta mig istället.
Du ska åka hem, grabben.
Lugn, han hade redan skjutit dig annars.
- Det är lugnt, menig. - Nej, vad är det som händer?
- Nej, ta mig istället! - Vi har ju grävt hålet!
Nej, kom igen! Fortsätt att andas.
Fortsätt att trycka där.
Hur illa är det, sergeant?
Det är inte så farligt, kompis.
Ingen fara alls, Goldie. Vi måste fortsätta. SS är överallt.
Våra linjer ligger knappt en kilometer härifrån. Gör mig en tjänst, okej?
Håll ögonen öppna tills en söt sjuksköterska stirrar tillbaka på dig.
- Okej? Vakna! Titta på mig. - Jag vill inte dö härute.
Du kommer inte att dö, det lovar jag. De kunde inte döda oss i Normandie-
- och inte nu heller då vi knackar på deras ytterdörr.
- Visst, Boston? - Hade inte kunnat säga det bättre själv.
Kan du göra mig en tjänst och bära honom. Jag måste leda vägen. Kom.
Vi drar, kompis.
- Så, ja. - Vi har dig.
Den här vägen.
Vi är de goda! Ta ner vapnen.
- Vi trodde att ni var döda. - Tyskarna hade inte sån tur.
- Sjukvårdare!-Kom igen, Mikey. - Nästan framme, Goldie.
- Lägg honom här. - Stanna hos mig, Goldie.
Försiktigt.
- Så, ja. - Håll ut lite till. Stanna hos mig.
Kämpa. Det kommer att bli, kompis.
- Flytta på dig, menig. - Stanna kvar.
- Akta på dig och låt oss sköta vårt jobb! - Menig, det är en order. Backa.
Tre kulor på kroppen. En bakom vänstra revbenet.
Två gick rätt igenom.
Han har blod i lungorna. Vi måste få in honom i tältet nu! Hämta en bår!
- Stanna. - Han klarar sig väl?
Kom igen, Mikey. Gå över till andra sidan.
Kom igen.
Ett, två, tre.
Vi ska göra vårt bästa. Han är inte i särskilt bra skick.
Han kommer att klara sig, Mikey. Jag känner det på mig.
Jag är ledsen, sergeant.
De sa att du samlade in dem
och skickade personliga brev till deras familjer.
Ja...
Det är beundransvärt.
- Det kan inte vara lätt. - Det är svårt nog till sin egna familj.
Men det bleknar i jämförelse...
att berätta att deras pojkar inte kommer hem igen.
Hade han ont?
Vi gav honom massor av morfin. Han kände inte så mycket.
Tack för hjälpen.
Det finns varm mat några tält ner. Ni har väl inte ätit på flera dar?
Ät er mätta.
Kom, Mikey.
Det enda vi ser fram emot här är varm mat.
Säg till om du hittar en tidning. Jag vill veta vad resultatet...
- Archer, vad fan gör du här? - Ja, kolla vem som är här.
Sergeanten fick en kula i huvudet, så de skickade mig till er enhet.
De sa att ni hade ont om utrustning, så jag fick ta med så mycket jag kunde.
Trist att höra om din sergeant.
Det var en bra man.
- Vi tänkte gå och äta. Följer du med? - Jag åt precis. Men tack ändå.
- Vi ses senare. - Tack, kompis.
- Hur är läget, Mikey? - Ännu en dag i Europa, Greg.
Jag önskar att jag hade kommit hit innan kriget.
Åkt till Rom, Aten...
Du har redan varit i Paris. Räckte inte det?
Ja, men det hade varit kul att se det innan alla hakkorsflaggor började vaja.
Det var nog jättefint.
Europa är en enda stor krater då det här är över. Inte mycket kvar att se.
Tiden, Mikey. Tiden läker alla sår.
Gör det?
Säg det till Goldie. Och till Hickman, Benny, Cray och Dillinger.
Jag måste också bära med mig det, Mike. Det är inte bara du.
Allt jag säger är att det inte är många av oss kvar, sergeant.
Tror du inte att jag vet det? Det är jag som ska hålla er vid liv!
Får vi slå oss ner?
- Vi förstår om ni vill vara själva. - Nej, det går bra.
Kul att se lite vänliga ansikten.
Några nyheter om när linjerna förflyttas?
Det kommer att dröja ett tag.
Vi är utnumrerade och den här flanken faller samman.
- Se er omkring. - Det kom in några pojkar igår.
De var från den 28:e infanteridivisionen.
Det sägs att hela divisionen decimerats till några hundra män.
De refererade till dem som... blodhinkarna.
Hoppas att det är över snart. Då kan vi gå tillbaka till våra liv...
...och världen blir en bättre plats.
Vad får dig att tro att regnbågar och solsken väntar när det här är över?
När... ideologier...
...och vansinne dyker upp i världen...
Bra män och kvinnor har inget val...
...än att slåss mot dem.
För människornas bästa. Då måste världen förändras.
Den måste bli bättre, för annars...
Vad skulle det här annars vara värt?
Vi har inget annat val än att förändra.
Annars... Tja...
Mänskligheten är fortfarande ung.
Bra sagt, löjtnant.
Det här är det varmaste jag känt mig på flera veckor.
Och det säger du till oss.
Ni borde verkligen vila. Särskilt innan ni kallas ut igen.
Den bästa idé jag hört på hela dan. Visst, Greg?
Ja...
Jag är ledsen, sergeant...
Sergeant?
- God morgon, sergeant. - God morgon.
Jag frågar inte om det är bra med tanke på att ni ser ut ha varit i helvetet.
Se... och känn efter.
Jag är rätt säker på att det här är helvetet.
Helvetet är varmare.
Helvetet är tomt... och djävlarna är här.
Shakespeare?
Jag trodde inte att ni kommandosoldater läste.
Alltid likt stormen.
Har ni fått allt ni behöver till sjukvårdstälten?
Nej.
Vår försörjelsekedja skars av. Det kommer att ta minst några dar till.
Okej...
Tyskarna har verkligen tagit in på er, grabbar.
Mår ni bra, sergeant?
Nej...
Soldaten som precis dog på ert bord.
- Det var en vän till mig. - Goldman?
Ja.
Jag vet inte om jag har nåt kvar att ge.
Till vänner eller soldater?
Både och.
Jag minns när jag tog värvning.
Jag och grabbarna i skolan ville göra det tillsammans.
Vi hörde att några i stan hade gjort det. Och när Pearl Harbour inträffade...
...tänkte vi att vi måste dra dit och döda några japsar.
Sen kom Roosevelts tal...
Krigsdeklarationen och så.
Vi ville åka dit och hämnas.
Vi trodde aldrig att vi skulle hamna här.
Jag menar i Europa.
När vi landade på stränderna i Normandie på Omaha...
...så fanns det MG42:or i bunkrarna.
De sköt i stort sett ner hela mitt fotbollslag.
Nästan hela min gymnasieklass...
...förvandlades till er sörja mitt framför mig.
Det är en bild jag fortfarande inte kan glömma.
Jag antar att det inte är så stor skillnad än att gå ut i krig i en sån här.
Pojkarna brinner därinne.
Det är som en ugn.
Vad heter du?
- Jackie. - Jackie, har du förlorat någon?
Här? Någon du känner, en vän?
- Flera stycken. - Jag beklagar.
Det är sjukt.
Hur många av våra killar måste dö för att vi ska kunna stoppa en tyranns...
...makthunger.
Och när ska fienden ge upp?
Vi har i princip besegrat dem, men ändå fortsätter de att slåss.
Det får en att tänka.
Hur en man kan skapa en armé...
...med hjälp av en idé, en...
...symbol.
Det är bara en tygbit, sergeant.
Ni stirrar på den som om den hade någon innebörd. Sånt gör en knäpp.
Enda gången den här symbolen omnämns eller visas...
blir i historieböckerna.
När de talar om hur fria män bekämpade tyranni och förtryck.
Och segrade.
Mor. Ovädret är här och det är blött och kallt.
Den sortens kyla som sjunker in i benen och sticker en i själen.
Även när solen dyker upp finns kylan kvar i luften.
Det är som om skogen hatar värme och alla levande ting.
Jag har inte sett en enda hjort sen vi kom hit.
Men det kanske inte är den här skogen. Det kanske är fienden vi kämpar mot.
Tyskarna som samlats vid sin sista försvarspost och vägrar att ge upp.
De framstår som ännu grymmare än då vi stormade stränderna i Normandie.
De är monster och jag förstå inte varför de är så fulla av hat-
- men de släpper loss allt de har på oss här.
Snälla, be för oss.
Vi kommandosoldater är trötta. Jag är trött.
Be för mig. Be för att Gud ska ge oss styrka så att vi klarar oss helskinnade.
Jag älskar dig. Din son, Greg.
Jag trodde inte mina ögon. De hade varm mat borta vid sjukvårdstältet.
Jag antog att du ville ha lite.
- Har de färskvatten också? - Ja, visst är det galet?
- Julafton kom tidigt i år. - Ja, julafton.
- Skriver du igen? - Ja.
Tänker du skriva hem nån gång, Boston?
Jag ser ingen anledning till det.
Jag menar, varför ska jag låta pappa gå igenom det?
Vi är ändå spöken härute. Vi går bara fram och tillbaka.
Mitt hjärta slår fortfarande.
Och din käft kommer nog inte sluta glappa på ett tag.
Vi utmanar oddsen varje dag. Eller hur?
Och hur länge till tror du att det går?
Du måste vilja det, Mikey. Du måste vilja det.
Det är dödsfabriken. En köttkvarn för alla allierade, det vet vi båda.
Vänta lite. Är du inte ens lite laddad att få åka hem och se mina Yankees...
- ...spöa skiten ur dina Red Sox? - Det kommer inte att hända, Greg.
- Inte en chans. - Varför inte?
- Vi har Cronin, Catfish och Peacock. - Peacock? Lägg av.
Jag skulle bli förvånad om någon boll passerar dem.
- Vi har Chandler. - Chandler? Ni har inte ett skit.
Vi ska överleva kriget, Mikey.
Det lovar jag dig.
- Jag gav ett löfte en gång. - Jaså?
- Att träffa din syrra när jag är tillbaka. - Det är inte roligt, menig!
- Du skulle se din min just nu. - Jag slår dig om du säger nåt mer.
- Blommor. - Vad?
- Blommor. - Vad är det med det?
Jag vill komma hem, bjuda ut nån tjej och ge henne några blommor.
Vi skulle kunna gå ut och dansa. Kanske se någon film.
Det låter trevligt.
Vi blir attackerade, sergeant!
- Hörde du tjutet? - Det är inga 88:or!
Vad?
Vad gör vi?
Gränspatrullen måste vara vid trädlinjen.
- Har du tillräckligt med ammunition? - Ja, massor!
Boston!
Vad sägs om att leta upp granatskyttarna?
Jag håller mig bakom dig, sergeant.
Jag såg en som laddade och två andra.
Om de så mycket som andas, skjuter du. Redo?
Sergeant!
De kommer att slåss till sista man. De kommer inte att ge upp.
Du har nog rätt, Sergeant.
- Skit också. - Herregud...
De attackerade vår sjukvårdsstation.
Vem gör något sånt, Greg?
De där granatskyttarna. Det var ett självmordsuppdrag.
Inte en chans att tre soldater annars skulle ta sig så nära.
Det här stället var ett mål, men... varför?
- Översten är här. - Samla ihop alla enhetsledare...
- ...och möt mig i kommandotältet. - Uppfattat, sir.
- Det måste vara nåt på gång. - Troligen nåt mer skit.
Jag antar att ni märkt att tyskarna inte använt 88:orna mot er.
Det beror på att de lagt allt krut på 2:a pansarenheten några kilometer bort.
De har delat våra pansarvagnar i tu som valnötter.
SS har fått förstärkningar norrut. De vet att vi är svagast på den här sidan.
Vi får inte hit några pansarvagnar förutom några M3:or...
...och de har skurit av vår försörjningskedja vid Ruhr-floden.
Operation Queen är på randen till ett misslyckande, mina herrar.
Vi har inte förflyttat linjerna på flera dar och även om vi gör det-
- kommer tyskarna att döda femtio av oss för varje träd vi erövrar.
SS planerar en offensiv rätt genom den här flanken.
Vi har sex sjukvårdstält med sårade soldater på bårar-
- men inte tillräckligt med män eller förnödenheter för ytterligare ett anfall.
Ska vi retitera, sir?
Vad jag säger är att om vi inte vill se våra sårade slaktas-
-och våra sjuksystrar våldtagna
och mördade måste vi packa ihop på en gång.
Och även då vet jag inte om vi har tillräckligt med tid.
Nassarna är redan på väg.
Och de marscherar genom den här förbannade skogen.
De är säkert här imorgon bitti.
Hör upp. Det finns en bensinstation ungefär 100 meter från frontlinjen.
Det är inte mycket,
men tillräckligt för att tanka lättare tyska pansarfordon-
-och ge dem en avlastningsplats.
Om vi packar ihop på en gång, och lastar ombord de sårade...
...kan vi få iväg några dem innan de anfaller.
- Översten. - Sergeant.
Vi har bara några män kvar, men vi kanske kan anstränga oss mer-
-med tanke på situationen.
- Förklara, sergeant. - Vad jag menar är att...
...jag och grabbarna kan ta oss in i skogen och förstöra bensinstationen.
Det blir ett hinder i vägen för dem. Om vi gör det...
...kan vi köpa alla mer tid.
Det är en kilometer bort i skogen.
Och med all sannolikhet ett maskingevärs-fäste
med en eller två krypskyttar.
Är du irländare, sergeant?
Nej, sir. Om det är tur du syftar på, så är Boston här en pyssling.
Även om han inte ser ut som en.
- Hur många män har ni kvar, grabben? - Tre kommandosoldater, översten.
Mer än nog för att klara uppdraget.
Då har du ett uppdrag.
Ge dem all ammunition de kan bära.
Då så.
Vi kanske kan hitta en tidning och kolla match-resultatet.
Det vore trevligt. Du borde kolla armen.
Den senaste var två veckor gammal.
- Löjtnant? - Vi hörde.
Tänkte att vi skulle lappa ihop oss innan vi ger oss ut igen.
Men det finns inte så mycket att laga.
Varsågoda, sätt er.
Du har visst blivit rejält slagen där.
Ungarna på skolgården hemma slår hårdare. Visst, Falcone?
Kanske ungarna i Brooklyn. Jag vet inget om Boston.
Fick en skråma när vi tog hand om granatskyttarna.
Jag tappade fokus under ett ögonblick.
Jag är ledsen.
- För vad? - Att du och resten av din enhet...
...måste ta er ut dit igen.
Du behöver inte vara ledsen för det. Det är ett jobb.
Precis som att lappa ihop oss grabbar.
Med saken är den att jag inte tror att jag skulle klara av det varenda dag.
Vad?
Det här. Jag skulle inte klara av det.
Att lappa ihop de killar som såras på fältet är en grej...
...men här dag efter dag.
Det kommer in killar som ni försöker rädda.
Ni hindrar dem från att dö. Jag skulle aldrig klara det.
Ni gör det varje dag, sergeant. Ni har bara inte förstått det.
Är du rädd, menig?
Rädd?
Det finns inte tid att vara rädd.
Den stund då rädslan kommer... tvekar man.
Och det är vad som gör att folk dör därute.
- Det vore okej, du vet. - Vad?
Att vara rädd.
Det är vi alla.
- Hoppas att det hjälper. - Så gott som ny.
Snälla, var försiktig därute, sergeant.
Greg.
Jag heter Greg.
Var försiktig därute, Greg.
Nästa gång vi ses har vi förhoppningsvis klarat uppdraget-
- och då kommer ni att vara säkra. Tack än en gång.
Vi ses när dammet lagt sig.
Vi har tolv såna här granater.
- Fyra var. - Det låter bra, menig.
Jag har gott om smutsiga sexor.
Archer, du borde nog ladda en pistol till.
Råkar vi ut för problem är det inte säkert att vi får någon hjälp.
Se till att ladda upp ordentligt.
Sergeant, tror du att vi klarar det?
Vi har inget val, Mikey. Klarar vi det inte...
...kommer alla människor här att dö.
Det verkar som att vi kommandosoldater...
...får ta smällen, sergeant.
Även om vi tar skogen blir det inte många soldater kvar i armén.
Kommandosoldater leder vägen, menig. Har du glömt det?
Vad Archer menar är att...
- ...vi får göra allt skitarbete. - Det här var ett frivilligt uppdrag. Okej?
Måste jag påminna er om att vi är i krig?
Det finns inga rena lakan eller sköna sängar här.
Vi har jord som kuddar
och det enda som håller oss varma är gevärspiporna-
-efter en eldstrid.
Jag vill inte höra mer gnäll.
Förstått?
- Hur många tyskar tror du finns därute? - Du hörde översten.
Det finns minst ett maskingevärsnäste därute.
Falcone, vad är det? Fyra, fem soldater?
Minst.
Det är inte maskingevären jag fruktar... utan krypskyttarna.
Det här är rena paradiset för dem.
- Jag hatar krypskyttar. - Jaså? Vad gör dem så speciella?
Jag kan inte respektera såna som är stolta över...
att skjuta någon på avstånd.
Det är fegt.
Det är krig, menig. Bara krig.
Några centimeter eller hundra meter bort. Det kvittar för mig...
- ...så länge mina kulor träffar dem. - Det mest ärofyllda vore...
...att se en person i ögonen innan man trycker av.
Ärofyllt?
Fienden har inte det ordet i sitt ordförråd.
Jag minns en nationaldag som barn.
Pappa hade köpt massor av fyrverkerier.
Han ville att familjen skulle få se en fin förställning, ni vet.
Han hade köpt en massa galna saker. Raketer, knallskott, smällare.
Han ville göra något speciellt för oss. Hur som helst grävde han ner en låda-
- bredvid mammas splitternya Ford. Och pappa älskade cigarrer.
Så han stod och puffade på en stor likt en skorsten.
Hela grannskapet väntade på den stora föreställningen...
...och där stod han och puffade tills det knappt fanns något kvar.
Sen snärtade han ner den i lådan.
Lådan exploderar och det flyger färger åt alla håll och kanter.
Sen börjar det att lägga sig och... jag inser att mammas bil brinner.
Min bil brinner!
Pappa försökte kompensera det med en resa till Atlantic City.
Vi måste se till att slå ut bensinstationen, okej?
Ja.
Menig?
Vi pausar här.
Huka dig.
Enligt kartan är det 640 meter dit.
Fortsätter vi i det här tempot är vi där om två timmar.
Snarare två dar... i den här snigeltakten.
Bäst att röra sig långsamt och hukandes.
Vi vill inte gå på någon mina. Enligt överstens karta finns de överallt.
Vem är törstig? Två fulla.
Tack, kompis.
Det första jag ska göra när jag kommer hem...
...är att låta min flickvän laga friterad kyckling.
Hon gör den bästa kycklingen i världen, oavsett var man kommer ifrån.
Vad sa du att hon hette?
Molly.
Blond eller brunett?
Det vill du veta, va?
Det här är enda gången jag säger det...
...men jag skulle välja kyckling före en brud just nu.
Bra, för det är det enda val du har.
Vi kommer hem snart, grabbar. Tryggt och säkert.
Väldigt snart.
Okej, rasten är slut. Archie, du tar ledningen igen.
Rör er sakta och håll er lågt. Archie, framåt.
- Krypskytt, klockan 12! - Archie, är du träffad?
I vänstra benet, sergeant.
Archie, kan du ta skydd?
Jag tror det.
Ligg kvar, menig!
Boston. Kan du ta dig till honom?
- Jag tror det. - Jag täcker dig.
- Var är ni, sergeant? - Ligg kvar, Archie. Boston kommer dit.
Archer, jag är precis här.
Ligg lågt.
Boston. Jag tar vänstra flanken och försöker överraska honom bakifrån.
Archer, titta på mig. Var är krypskytten?
Archer, titta på mig. Se mig i ögonen.
Archer, stanna där du är. Falcone går runt och tar honom.
Du måste ta det lugnt och ligga kvar, okej. Vi hämtar dig.
Du måste rulla över till ormbunkarna här, så drar jag dig hit.
Fan också.
- Arch? - Mikey. Du måste hämta mig.
- Stanna där och ta det lugnt. - Mikey, du måste komma...
- Du kommer att klara dig. - Jag skrev aldrig något brev, Mikey.
- Jag skrev inget brev... - Ingen fara, du kommer hem.
Du måste bara stanna kvar där, okej? Stanna kvara där bara, Archer.
- Kom och hämta mig. - Stanna där.
- Rädda mig! - Archer.
Jag tog honom!
Laddar om!
Boston, jag tar vänster flank.
Fan också!
Den har fastnat!
Jag blir sönderskjuten härborta!
Säkrat. Två tyskar nere.
Håll ögonen öppna.
Sergeant! Jag har ett raketgevär här.
Skit också!
Vi är inte som dem. Och det kommer vi aldrig att bli.
De är vildar, inte som vi.
Gör vi likadant finns det ingen poäng med det här kriget.
Du klarar dig.
Kom nu. Låt oss hitta den där bensinstationen.
- Förlåt mig, Greg. - Du behöver inte be om ursäkt.
När så många tyskar kommer efter en börjar man förlora sin mänsklighet.
Du har inget att skämmas över.
Det kan finnas fler därframme, så vi måste vara tysta.
Det är snart skymning och vi kan inte röra oss i mörkret.
Nån tysk kan upptäcka oss eller så går vi på en mina eller nåt.
- Ska vi ta skift? - Ja.
Jag börjar med några timmar och ser till att ingen patrull upptäcker oss.
Jag kan börja, sergeant.
- Är du säker, Mike? - Ja...
- Jag brukar ändå inte få någon vila. - Okej.
Håll ögonen öppna. Om du måste öppna eld, så ta ett eget beslut.
Uppfattat, sergeant.
Jag ska leta upp den där förbannade bensinstation så fort det blir ljust-
- och se till att tyskarna får betala för det de gjorde mot Archer.
Han var en bra kille. Låt oss avsluta uppdraget för hans skull.
Tror du att de evakuerar sjuksystrarna och våra killar?
Jag har inte sett något infanteri, så jag tror att översten hade rätt.
De omgrupperar och anfaller flanken imorgon bitti.
Sov nu, Greg.
Det finns ingen jag hellre skulle vilja vara med här än du, Mikey.
Boston, jag har massor av granater och en sprängladdning.
Jag går runt hörnet-
-och kastar in en granat.
När de kommer ut skjuter du ner dem en i taget.
Sen kastar jag laddningen mot deras tält
och försöker även ta en bensintunna.
Har du tillräckligt med ammunition?
Min arm är som Spud Chandlers i Yankees.
- Jag klarar mig nog. - Jag tar det som ett nej.
Hörde du, sergeant?
- Ett lätt pansarfordon. - Vi kan inte låta dem tanka här.
Tar de den till fronten är det kört för våra killar.
Vi måste röra oss snabbt.
Ta skydd!
Falcone, ner!
Boston, vi drar!
Skjut!
Sergeant, ladda om!
Avancera!
Laddar om!
Tillbaka!
Sergeant!
Jag kommer!
Laddar om!
Sergeant!
Boston? Vi har en och en halv kilometer kvar till basen.
Strunta i att försöka ta dem. Vi måste fortsätta att täcka varandra, okej?
Hoppas att jag har tillräcklig med ammunition hela vägen.
Ta rökgranater eller vad du än har.
Boston! Ta fram granaterna.
Boston, spring!
Den har fastnat.
- Vi måste dra! - Täcker!
- Laddar om! - Fram med granat!
Boston, vi drar.
- Boston, är du okej? - Ja.
Laddar om!
- Den har fastnat! - Vi drar!
Skit också.
Mikey?
Herregud... Nej, nej, nej...
Du kommer att klara dig. Det är ingen fara, Boston.
Herregud...
- Det är inte så farligt. - Du klarar dig.
Det är ingen fara. Jag har ingen ammunition kvar, sergeant.
Jag har inte heller något kvar, men skönt att vi är bra på att improvisera.
Det har du rätt i, sergeant.
Se till att du.. Titta på mig! Du har träffats två gånger.
Knivsåret är ingenting. Läkarna kommer att lappa ihop dig ordentligt.
Vi måste bara ta oss tillbaka till våra linjer. Upp med dig! Ett, två, tre!
Vi måste ta oss hit. Okej, jag lägger ner dig.
Linjen är bara några hundra meter bort. I den här takten är vi snart där.
Håll ögonen öppna.
Mikey?
Är du okej? Titta på mig. Mikey, nej...
Nej, vad gör du? Kom igen, vakna. Mikey, vakna.
Gör mig en tjänst.
Ge det till min pappa.
Vad bra vi var, Greg.
Ja, det var vi.
Skjut!
Skönt att se att du klarade dig, sergeant.
Hela vägen! Framåt!
Klarade sig alla?
Ja, Greg.
Alla människors liv slutar på samma sätt.
Det är bara hur vi levt och hur vi dör-
- som skiljer alla människor åt. Ernest Hemingway (överlevare från Hurtgen)
Översättning: Jon Underdahl Ordiovision